RSAnimate
www.theRSA.org
Jeremy Rifkin. Empatička Civilizacija
U poslednjih 10 godina
došlo je do veoma interesantinih otkrića u evolutivnoj biologiji
neurokognitivnoj nauci, razvoju dece, istraživanju i drugim oblastima
koja su počela da uzdrmavaju neke od ovih dugotrajnih predpostavki koje smo imali
o ljudskoj prirodi i svrsi postojanja.
Ali, postoji drugi oblik povezivanja koji uplovljava u nauke
koji je interesantan i stvarno uzdrmava ove predpostavke.
Time i institucije koje smo izgradili zasnovane na tim predpostavkama
naše školske ustanove, poslovanje, vladine institucije itd.
Vratimo se na početak 1990.
u uspavanu, malu laboratoriju u Parmi, Italija.
Naučnici su skenirali mozak makako majmuna magnetnom rezonancom
dok je majmun pokusavao da otvori lešnik.
Hteli su da vide kako će neuroni biti osvetljeni.
Dakle, majmun pokušava da otvori lešnik, neuroni su osvetljeni
i sasvim slučajno, a ovako nauka ponekad funkcioniše
čovek je ušao u laboratoriju, ne znam da li je ušao greškom
bio je gladan i video lešnike, uzeo jedan
i pokušao da ga otvori.
Makako majmun je bio asolutno šokiran
jer, ko je bio ovaj uljez u njegovoj laboratoriji?
Nije se ni pomerio, samo je buljio u ovog čoveka, koji pokušava da otvori lešnik,
baš kao što je pokušao i on pre par sekundi
tada su naučnici pogledali MRI skener
tačno isti neuroni su bili osvetljeni
kada je posmatrao ljudsko biće kako otvara lešnik
kao kada je majmun otvarao lešnik,
naučnici nisu imali nikakvu ideju šta se to desilo
mislili su da je MRI pokvaren.
Zatim su skenirali magnetnom rezonancom mozak drugih primata
naročito šimpanze koje imaju razvijenu moždanu koru.
Zatim su prešli na ljude i ono što su pronašli svaki put
je nešto što se zove mirror neuroni.
Tako da smo očigledno "umreženi",
neki od primata i svi ljudi
predpostavljamo i slonovi, nismo sigurni za delfine i pse, tek smo počeli.
Ali svi ljudi su "umreženi" mirror neuronima
tako da, ako te posmatram, tvoj bes, tvoje frustracije,
toje odbacivanje, tvoju radost, šta god da je u pitanju i osetim šta ti radiš
isti neuroni će se uključiti u meni kao kada ja doživljavam to isto.
Ali ovo nije tako čudno.
Znamo da ako pauk mili po nečijoj ruci,
a ja posmatram kako mili na gore, osećaću se neprijatno.
Ovo uzimamo zdravo za gotovo ali mi smo u stvari "umreženi"
i možemo osetiti tuđu nesreću kao svoju.
Ali, mirror neuroni su tek početak opsega istraživanja
u neuropsihologiji i istraživanju mozga i u razvoju deteta,
koji predlaže da nismo "umreženi" ne za agresiju
i nasilje i sebičnost i utilitarizam
već za socijalnost
"povezanost", kao što bi Bowlby mogao da kaže,
privrženost, društvenost i da je prvi instinkt, instinkt za "pripadanjem".
To je empatčki instinkt.
Šta je empatija? Veoma komplikovano.
Kada se bebe nalaze u bolnici i jedna beba zaplače
ostale bebe će početi da plaču, samo neće znati zašto.
To je empatički potres, koji je urodjen.
Oko druge godine, dete može prepoznati sebe u ogledalu.
Tada počinjete da usvajate empatiju kao kulturni fenomen.
Tada, kada deca mogu da spoznaju sebe
tada znaju da ako posmatrate nekoga kako oseća nešto
znaju da ako osete nešto, to je zato što neko drugi to isto oseća.
Odvojena su bića.
Osećaj individualnosti, koji dolazi uz empatički razvoj.
Pojačavajući individualnost, pojačava se razvoj empatije.
Oko osme godine dete uči o rođenju i smrti,
uče kako su došli na ovaj svet, da imaju jedan jedini život
da je život osetljiv i ranjiv i da će jednoga dana umreti.
To je početak egzistencijalnog putovanja.
Jer, kada dete nauči o rođenju i smrti i da imaju jedan jedini život
shvate kako je život osetljiv i ranjiv.
Veoma je teško ostati živ na ovoj planeti
bilo da ste ljudsko biće ili lisica u šumi.
Dakle, kada dete nauči da je život osetljiv i ranjiv
i da je svaki momenat dragocen i da imaju jedinstvenu sopstvenu "istoriju"
to onda omogućuje detetu da oseti tuđu nesreću na isti način.
Da, ta druga osoba ili drugo biće (može biti druge vrste)
ima jedan jedini život, da je teško živeti i da šanse nisu uvek tako dobre.
Dakle, ako razmislite o tome kada smo se saosećali jedni sa drugima ili drugim bićima
to je zato što smo osećali njihovu borbu.
U našoj empatiji imamo dašak smrti i radost života.
I pokazujemo solidarnost našom saosećajnošću.
Empatija je suprotno utopiji.
Nema empatije u Raju, garantujem Vam, rećiću Vam pre nego što stignete tamo.
Nema empatije u Raju zato što nema smrtnosti.
Nema empatije u Utopiji zato što nema patnje.
Empatija je zasnovana na spoznaji smrti i radosti života
spajajući se da bi procvali i postojali.
Zasnovana na našim slabostima i nesavršenostima.
Dakle, kada govorimo o izgradnji empatičke civilizacije, ne govorimo o Utopiji.
Govorimo o sposobnosti ljudskih bića da pokažu solidarnost
ne samo jedni prema drugima
nego i prema drugim bićima, koji takođe imaju jedan jedini život.
Mi smo "homoempathicus", tako da pitanje je sledeće:
Znamo da se svest menja tokom vremena
način na koji je naš mozak "umrežen" nije isti kao što je bio kod srednjovekovnog kmeta,
njegov mozak bi bio "umrežen" isto kao i kod lovca pre 30 000 godina.
Dakle, pitanje koje sam postavio na početku ovog istraživanja je
kako se svest menja kroz vreme?
Hteo sam da sagledam sledeću mogućnost:
da li je moguće da, mi ljudi koji smo "umreženi" za empatičku uzmenirenost
da li možemo da tu empatiju proširimo na celo čovečanstvo
kao proširenu porodicu
i na druga bića kao deo naše evolutivne porodice
do biosfere kao naše zajednice?
Ako je to moguće zamisliti
onda jesmo u mogućnosti da spasemo našu vrstu i našu planetu.
Kažem Vam večeras sledeće: ako je to nemoguće
ne vidim kako ćemo preživeti.
Empatija je nevidljiva ruka.
Empatija je ono što nam omogućuje da podelimo senzibilitet sa drugima
tako da možemo funkcionisati u velikim socijalnim grupama.
Saosećati se je civilizacija, civilizovano je saosećati se.
U vreme pračoveka, komunikacija se odvijala do
lokalnog plemena i glasovne razdaljine.
Svi ostali na sledećoj planini su bili "vanzemaljci".
Dakle, empatija je postojala samo u porodici.
Kada smo postali velika hidraulično-agrikulturna civilizacija
razvili smo centralni nervni sistem
da bismo ubili više vremena i prostora i zbližili što više ljudi
i razlike u umećima i povećana individualnost
ne samo da su dovele do tehnološke svesti, već se empatija pretvara u novi princip.
I tako, umesto samo se vezujući za porodicu
počeli smo de-tribalizaciju i udruživanja zasnovana na religijskim vezama.
Dakle, nov princip,
jevreji su počeli da vide druge jevreje kao proširenu porodicu i da se saosećaju sa njima.
Hrišćani su počeli da vide druge hrišćane kao proširenu porodicu i da se saosećaju sa njima.
Muslimani isto.
Kada smo došli do 19-og veka, industrijske revolucije
sada smo proširili tržišta i stvorili fikciju "nacionalna država".
I odjednom, britanci su počeli da vide britance kao proširenu porodicu
nemci su počeli da vide druge nemce kao proširenu porodicu, amerikanci amerikance.
Nije postojalo ništa što se zove "Nemačka". Nije postojalo ništa što se zove "Francuska". To su fikcije.
Ali, dozvoljavaju nam da proširujemo svoje porodice da bismo mogli da imamo lojalnost i identitet
zasnovan na komlpeksnoj energiji komunikacione revolucije koja se upravo odvija
i koja minimizira vreme i prostor.
Međutim ukoliko smo prošli od empatije rodbinskih odnosa,
preko empatije religioznih shvatanjima
do empatije nacionalnih pripadnosti
da li bi predstavljao preveliki pomak da zamislimo nove tehnologije
koje nam dozvoljavaju da osetimo empatiju za celu ljudsku rasu, poput jedinstvene biosfere?
Iz kog bi to razloga trebali zastali na nacionalnom patriotizmu
i imali samo ideološku ili teološku empatiju,
ili po plemenskim rodbinskim odnosima?
mi imamo tehnologiju koja nam omogućava da proširimo svoja čula,
i da razmišljamo poput jednog, ne samo intelektualno.
Kada zemljotres pogodi Haiti a zatim Čile, ali posebno Haiti
u roku od 1 sata, vest se pojavi na Twitteru,
u roku od 2 sata, snimci se preko YouTube mogu videti na mobilnom,
a u roku od 3 sata cela ljudska rasa
saoseća sa nesrećom i šalje pomoć na Haiti.
Ukoliko smo, kao što prosvetljujući filozofi kažu
materijalisti, samodovoljni, utilitaristički, uživaoci u zadovoljstvu
odgovor na Haiti se ne bi dogodio.
Očigledno, pre 175.000 godina u Rift Valley niziji u Africi
oko 10,000 ljudskih predaka šetalo je ravnicom.
Genetski je locirana, jedna osnovna žena, čija se genetska osnova
svojevremeno prenela svima u ovoj sobi večeras. Druge dame nažalost nisu uspele.
Stvari postaju još čudnije...
Lociran je i osnovni čovek, sa osnovnom genetskom osnovom,
i naučno nazvan "Y hromozom Adam"
očigledno veoma potentan momak,
čiji geni su se generacijski preneli do svakog u ovoj sobi.
Pa, evo novosti: 6,8 biliona ljudi, sa različitim poimanjima
teologije, ideologije, psihologije, dramaturgije
svi se međusobno bore za sopstvene ideje o okružujućem svetu
ali pogodite šta?
Svi mi dolazimo od dvoje praljudi. Biblija je to tačno prenela.
Mogli smo doći od mnogo, ali poenta je
da možemo razmišljati o drugima kao o našoj daljoj rodbini.
Moramo da proširimo naš osećaj identiteta.
Mi ne gubimo stare identitete poput nacionalnosti, religioznosti
i čak rodbinskih veza.
Ali, mi proširujemo naše identitete, tako da možemo celu ljudsku rasu smatrati našom rodbinom.
I ostale životinje kao deo evolucione familije
i biosfere kao naše zajednice.
Moramo da dobro promislimo o pričama.
Ukoliko zaista saosećamo sa drugima, onda se trebamo vratiti izvornoj prirodi,
jer, ukoliko to ne uradimo, pošto je ista potisnuta
od vaspitača, obrazovnog sistema, poslovne prakse i vlade
nastupaju sekundarne pobude
narcizam, materijalizam, nasilje, agresija.
Ukoliko možemo imati globalnu raspravu
hajde da počnemo ovde sa britanskim kraljevskim udruženjem za umetnost
koje očigledno ima iste stavove.
Da preispita ljudsku prirodu.
Da donese empatiju društvu
tako da možemo da preispitamo institucije i društvo
i pripremimo temelje za empatičku civilizaciju.